Excurs catehetic referitor la Sfânta Liturghie (VIII)
După binecuvântare, preotul (sau diaconul) zice ectenia mare, o rugăciune stăruitoare, cu un șir de cereri scurte, din vremea apostolilor, pentru toată Biserica.
Ectenia, cu cererile ei ne învaţă cum şi pentru cine să ne rugăm: „Cu pace, Domnului să ne rugăm”.
Cea dintâi cerinţă a rugăciunii este pacea sufletului, rodul smereniei şi al iubirii. Nu ne putem ruga cum se cuvine, dacă nu avem iertare şi pace în inima, cu familia, cu vecinii, cu lumea și cu Dumnezeu. Cerinţa aceasta de hotărâtoare însemnătate, pentru primirea şi rodirea rugăciunii, a fost rânduită de Însuși Mântuitorul (Mt. 5, 23-24; Mc. 11, 25). Aşezarea ei la începutul Sf. Liturghii este cum nu se poate mai firească, deoarece nimeni nu poate lua parte la jertfa de împăcare şi de mântuire a Sf. Liturghii cu inima înveninată de ură și cu ochii întunecați de vrăjmășie. Slujitorul Bisericii ne cheamă să ne rugăm cu pace, adică senini, împăcați, liniștiți, în duh de har și de reculegere, vădind în felul acesta lucrarea Duhului Sfânt (Gal. 5, 22) și a prezenţei lui Dumnezeu în noi.
Mai departe cerem pacea de sus și mântuirea sufletului, pacea lui Dumnezeu care covârşeşte toată mintea (Filip. 4, 7), pacea lui Hristos, nu a lumii (In. 14, 27), împărăția lui Dumnezeu și dreptatea Lui (Mt. 6, 33); pacea pentru lumea întreagă şi pentru sfintele Biserici (că nici ele nu sunt cruțate de frământări și lupte cu prigoanele, eresurile şi dezbinările).
Urmând îndemnul Sf. Ap. Pavel, ca să facem cereri, mijlociri și rugăciuni pentru dregători și pentru toţi oamenii ( 1Tim. 2, 1-2), ne rugăm pentru Episcopul sau Arhiepiscopul Bisericii, pentru cârmuitorii ţării, pentru tot clerul și poporul, pentru bună întocmirea văzduhului, pentru bună rodirea pământului, pentru mântuirea celor călători, bolnavi, ostenitori, (adică muncitori) şi întemnițați- ca toți să ne mântuim de tot necazul, mânia, primejdia și nevoia, cu ajutorul dumnezeiescului har.
Cerem toți şi pentru toți, ca să fim miluiți de Dumnezeu: Doamne miluieşte.
Rugăciunea cântată sau rostită: “Doamne miluieşte” este un strigăt pentru ajutorul lui Dumnezeu luat din Evanghelie (Mt. 14, 30; 8, 25; 15, 2). Așa se rugau Apostolii, leproşii și îndureraţii în vreme de primejdii - aşa ne rugăm şi noi.